Едмън! Махни се от там!
Питър! Какво си мислеше, че правиш?!
Питър, бързо! В скривалището!
Хайде! Тръгваме! - Не!
Мамо!
Луси, хайде!
Бързо, деца! - Тичайте!
Бързо! - Чакайте! Ами татко?!
Едмънд, не! - Мамо, влизайте вътре!
Питър, върни се! - Ед! Ела тук!
Залегни!
Хайде, идиот! Бързо! Да се махаме!
Хайде!
Бързо! - Какво те прихвана, глупако?!
Можеше да умреш! - Престани!
Защо не постъпи както ти се каза?
Скъпа, не трябва да губиш тази табелка. Разбра ли?
Топло ли ти е? Добро момиче.
"Помогнете на децата." - Татко нямаше каже да заминем.
Ако татко беше тук нямаше да трябва да се разделяме.
Едмънд, ще слушаш брат си, нали?
Обещай ми, че ще се грижиш за другите.
Обещавам, мамо.
Много добре. - Всички да е качват!
Сюзън, бъди смела.
Бъди голяма момиче.
Добре.
Време е да тръгвате.
Не ме пипай. И сам мога да се кача на влака.
Не ме пипай!
Бихте ли ми дали билетите си? Билетите, моля!
Питър.
Качвайте се. - Благодаря.
Насам, моля.
Хайде, Луси. Трябва да бъдем единни.
Всичко ще бъде наред. Ще се оправим.
Ще се оправим.
Всички да се качват! - Довиждане, скъпа!
Довиждане, милички! - Мамо, ще се видим скоро!
Довиждане! - До скоро!
ХРОНИКИТЕ НА НАРНИЯ Лъвът, Вещицата и дрешникът
Професорът би трябвало да знае, че ще дойдем.
Вероятно има грешка в етикетите ни.
Стой!
Г- жа Макрийди? - Боя се, че да.
Това ли е целият ви багаж? Не донесохте ли още нещо?
Не, г-жо.
Дойдохме така.
Подкрепям малките услуги.
Хайде! Добро момиче.
Хайде!
Професор Кърк не е свикнал в тази къща да има деца.
Заради това има няколко правила, които трябва да се изпълняват.
Няма да има викове.
И никакво тичане. Без неправилно използване на тъпия слуга.
Не! Няма да пипате историческите находки.
И преди всичко, не трябва да притесняваме
професора.
Германските изтребители проведоха няколко атаки
на Великобритания миналата нощ.
Атаката причини много...
Онази жена мирише странно.
Няма да останем тук завинаги, Луси. Скоро ще си бъдем вкъщи.
Да, ако домът ни все още си е там. - Не трябваше ли да си в леглото?
Да, мамо. - Ед!
Видяхте къщата отвън.
Това място е огромно.
Тук ще можем да правим каквото си искаме.
Ще си прекараме чудесно.
Наистина.
"Гастро васкилар".
Хайде, Питър.
На латински ли е?
Да. - Кога според теб
е измислена тази игра, на която играем?
Можем да играем на криеница.
Мисля, че вече се забавлявахме твърде много.
Хайде, Питър! Моля те.
Ще играем ли?
Едно, две, три...
Да играем! - 4, 5, 6, 7...
8, 9, 10...
34, 35, 36...
Първи го намерих!
78, 79, 80, 81, 82...
От мен ли се криеше?
Не.
Аз просто...
Не. Просто...
Не исках да те уплаша.
Прости ми за въпроса, но...
какво си ти? - Аз съм...
Аз съм фавн. Ами ти?
Сигурно си някакъв вид голямо джудже?
Не съм джудже. Аз съм момиче!
Всъщност съм най-висока в класа ми.
Искаш да кажеш, че има и други като теб?
Майка ми се казва Хелън. - Да и ти всъщност си...
Ти всъщност си човек.
Да. Разбира се.
Какво правиш тук?
Скрих се в дрешника в една стая и...
"Една стая"? Това в Нарния ли е? - Нарния? Това пък какво е?
Не ми приличаш на глупаво момиче.
Всичко от този фенер до Кралския замък
до източния океан. Всяка пръчка и камък, които виждаш
всяка една частица е Нарния.
Все едно гледам картина от стената.
Картина? Моля, позволи ми да ти се представя.
Казвам се Тъмнис. - Приятно ми е, г-н Тъмнис.
Аз съм Луси Певенси.
Раздрусай я.
Защо?
Не знам.
Хората го правят, когато се запознават.
Луси Певенси от блестящият град на "Дрешника",
разположен в чудноватата страна на "Една стая"!
Какво ще кажеш да пиеш чай с мен?
Много благодаря, но трябва...
Мисля, че трябва да се връщам. - Къщата ми е зад ъгъла.
Вътре гори прекрасен огън,
има пържени филийки и чай и сладкиши.
И може би ще намеря още нещо.
Не знам. - Хайде!
Не всеки ден се срещам с нов приятел.
Мисля, че мога да дойда
за малко.
Щом имаш чай...
Пълен чайник.
Много ми е скучно да съм сам.
Добре ли си?
Пристигнахме. Заповядай.
Нека ти помогна с това.
Много благодаря.
Не пипай точно тази. Това е баща ми.
Има красиво лице.
Много приличаш на него.
Не. Въобще не съм като него.
Моят баща се бие във войната.
Моят баща също отиде на война.
Но това беше много отдавна.
Беше преди да дойде тази зима. - Зимата не е толкова лоша.
Човек може да се пързаля
и да се цели с топки.
И Коледа! - Не и тук.
Не. Не сме имали Коледа от 100 години.
Какво? - 100 години без подаръци?
Вечно е зима, но без Коледа.
Това е една много дълга зима.
Щеше да обикнеш Нарния ако беше лято.
Ние, фавните, танцуваме под звездите цяла нощ.
И никога не се уморяваме.
Музиката е великолепна!
Искаш ли да я чуеш?
Да, моля.
Чувала ли си
някакви приспивни фавнски песни? - Съжалявам.
Не. - Това е добре,
защото това, което ще ти изсвиря едва ли ще звучи добре.
Трябва да вървя. - Много съжалявам.
Бях такъв ужасен фавн!
Не.
Ти си най-милият фавн, който някога съм срещала.
Боя се, че чу много фалшива песен.
Не. Не може чак толкова много да си я объркал.
Нали?
Не става дума за нещо, което съм направил, Луси Певенси.
Става дума за нещо, което правя. - Какво правиш?
Отвличам те.
Бялата вещица е виновна. Тя ни държи в подчинение.
Тя издава заповеди. Човек, който броди в гората
трябва да й бъде предаден.
Г- н Тъмнис, ти няма да го направиш.
Мислех, че си ми приятел.
Бързо трябва да те върна и тя няма да разбере.
Гората е пълна с нейни шпиони.
Дори някои от дърветата са на нейна страна.
Можеш ли да се ориентираш оттук? - Мисля, че да.
Добре.
Ще се оправиш ли?
Съжалявам. Много съжалявам.
Ето.
Задръж я. На теб ти трябва повече отколкото на мен.
Без значение какво ще се случи, Луси Певенси,
се радвам, че те срещнах.
Не се бях чувствал така от 100 години.
Сега върви!
100! Тръгвам.
Добре съм! Върнах се!
Млъкни! Той идва!
Не съм сигурен дали разбирате смисъла на тази игра.
Не се ли чудихте къде съм? - Точно това е целта.
Той щеше да те търси. - Това значи ли, че аз печеля?
На Луси май не й се играе. - Нямаше ме с часове.
Луси, вътре се вижда единствено задната част на дрешника.
Да играем игрите една по една, Лу.
Не всички имаме твоето въображение.
Не си въобразявах!
Достатъчно, Луси. - Не бих ви излъгала за такова нещо!
Аз ти вярвам.
Наистина ли? - Да, разбира се.
Не ви ли казах, че играх футбол в банята?
Ед, престани.
Винаги трябва да влошиш нещата нали?
Беше просто шега. - Кога ще пораснеш?
Млъкни! Мислиш че си като татко, но не си!
Много добре се справи със ситуацията.
Всичко наистина беше там.
Сюзън е права, Луси.
Чухме достатъчно.
Луси?
Къде си?
Бау!
Луси.
Дано не се страхуваш от тъмното.
Луси?
Луси!
Къде си?
Луси.
Мисля, че вече ти вярвам.
Луси!
Дий!
Остави ме! - Какво има, Гинарбрик?
Кажете му да ме пусне! Нищо лошо не съм направил.
Как смееш да се обръщаш към кралицата на Нарния?!
Не знаех! - Трябвало е да знаеш!
Чакай.
Как се казваш, сине на Адам?
Едмънд. - И как, Едмънд,
влезе в моето царство?
Не съм сигурен. Просто следвах сестра ми.
Сестра ти? Колко сте?
Четирима. Само малката ми сестра е била тук преди.
Каза, че срещнала някакъв фавн на име Тимнус.
Питър и Сюзън не й повярваха. Аз също.
Едмънд, сигурно ти е много студено.
Ела да седнеш при мен.
Искаш ли нещо за пиене?
Да благодаря, Ваше величество.
Заповядайте, сър. - Как го направи?
Мога да направя всичко, каквото поискаш.
Можеш ли да ме направиш по-висок?
Всичко, каквото би искал да ядеш.
Сладки хапки?
Едмънд, много ще се радвам да се запозная
с останалата част от семейството ти. - Защо?
Те не са нищо специално.
Сигурна съм, че не са така симпатични и приятни
като теб.
Но разбираш ли Едмънд, аз нямам собствени деца.
Ти си точно такова момче, което според мен
един ден ще стане принц на Нарния.
Може би дори крал.
Наистина ли?
Разбира се, трябва да доведеш семейството си.
Това значи ли, че и Питър ще е крал?
Не!
Ти ще си кралят и ще ти трябват слуги.
Мисля, че ще мога да го доведа.
Виждаш ли онези два хълма?
Домът ми е точно между тях.
Там много ще ти хареса, Едмънд. Има цяла стая пълна
със сладки неща за ядене.
Може ли да дойда сега? - Не!
Не искам семейството ти да се притеснява за теб.
Освен това, с теб ще се видим много скоро, нали?
Надявам се, Ваше величество.
До тогава, скъпи...
Ще ми липсваш.
Едмънд?
Едмънд и ти си тук! Не е ли чудесно?!
Къде беше? - При г-н Тъмнис.
Добре е. Бялата вещица не е разбрала че се е срещнал с мен.
Бялата вещица? - Нарича се кралица на Нарния,
но всъщност не е.
Добре ли си? Изглеждаш ужасно.
Какво очакваш?! Искам да кажа, замръзвам.
Как ще се махнем от тук? - Ела.
Насам.
Питър, събуди се! Едмънд също дойде в Нарния!
Луси, за какво говориш? - Нарния е в дрешника!
Точно както ти казах! - Сънувала си, Луси.
Не съм! Отново се видях с г-н Тъмнис.
Този път и Едмънд беше с мен!
Видял си фавнът?
Всъщност, той не дойде с мен.
Той...
Какво правеше там, Едмънд?
Просто си играех.
Съжалявам, Питър. Не трябваше да я насърчавам.
Нали ги знаете малките деца в днешно време?
Не знаят кога да спрат да си въобразяват.
Деца, отдавна трябваше да сте заспали!
Професоре, съжалявам.
Казах им, че не трябва да ви безпокоят.
Всичко е наред. Сигурен съм, че за всичко това си има обяснение.
Мисля, обаче, че това дете има нужда от един горещ шоколад.
Хайде, скъпа.
Разстроили сте деликатния вътрешен баланс на икономката ми.
Много съжаляваме, сър. Няма да се повтори.
Става дума за сестра ни, сър. Луси.
Плачещото момиче? - Да, сър.
Тя се разстрои. - И плачеше, също така.
Не е нищо важно. Можем да се оправим.
Видях с очите си.
Мисли, че е намерила някакъв вълшебен свят
в дрешника на горния етаж.
Какво каза?
Дрешникът на горния етаж.
Луси мисли, че вътре е намерила гора.
Непрекъснато говореше за това.
Каква е била? - Приличаше на луда.
Не тя, а гората.
Не намеквате, че й вярвате, нали?
Вие не й ли вярвате? - Разбира се, че не.
Логически погледнато е невъзможно.
Какво ви учат в училище в днешно време?!
Ед каза, че само са се престрували. - На него може да му се вярва, нали?
Не. Може би му беше първият път...
Щом тя не лъже и не е луда, то логически
трябва да приемем че казва истината. - Казвате,
че просто трябва да й повярваме?
Тя ви е сестра, нали? Вие сте семейство.
Съветвам ви да се държите като такова.
Питър спринтира и отбелязва нова точка!
Събуди се, спяща красавице.
Защо отново не играем на криеница?
Самият ти каза, че това е детска игра.
Освен това, можем да играем на чист въздух.
Все едно, че вътре няма такъв.
Готов ли си? - Ами ти?
Браво на теб. - Ти си виновен!
Какво става, за бога?! - Г-жа Макрийди!
Бързо!
Обратно!
Хайде! - Сигурно се шегуваш.
Назад! - Няма къде да мръдна!
Стига си викал! - Настъпи ме!
Това е невъзможно.
Не се тревожете. Сигурна съм, че просто си въобразявате.
Не мисля, че едно "извинявай" ще ти бъде достатъчно.
Не, няма да бъде.
Защитавайте се!
Престанете!
Малък лъжец! - Ти не повярва на нея!
Извини се на Луси.
Кажи, че съжаляваш! - Добре, де!
Съжалявам. - Всичко е наред.
Някои малки деца не знаят кога да престанат да се преструват.
Много смешно. - Може би трябва да се върнем.
Не. Нека поне да огледаме наоколо.
Мисля, че Луси трябва да реши.
Искам да ви запозная с г-н Тъмнис.
Дано си е вкъщи.
Не можем да се разхождаме наоколо облечени така.
Не.
Сигурен съм, че професорът с радост би ни дал тези дрехи.
Ако се замислиш
от логическа гледна точка...
дори няма да сме ги изкарали от дрешника.
Това е женско палто! - Знам.
Почти стигнахме...
Лу?
Луси!
Кой би направил такова нещо?!
Фавнът Тъмнис е обвинен в държавна измяна
срещу нейно величество Джадис, кралица на Нарния.
Той е помогнал на враговете й и е укрил хора.
Подпис: Могръм, началник на тайната полиция.
Да живее кралицата!
Сега вече наистина трябва да се връщаме.
Ами г-н Тъмнис?
Щом е арестуван само заради това, че е бил с човек
не виждам какво можем да направим. - Не разбираш, нали?
Аз съм човекът. Тя е разбрала, че той ми е помогнал.
Трябва да повикаме полицията. - Полицията го е прибрала.
Не се тревожи, Лу. Ще измислим нещо.
Защо?
Искам да кажа, той е престъпник.
Тази птица повика ли ни?
Това е бобър.
Ела, момче.
Няма да ти подуша ръката, ако това искаш.
Извинявай.
Луси Певенси.
Да...
Дадох тази кърпичка на г-н Тъмнис.
Изпусна я и аз я взех.
Той добре ли е?
Последвайте ме.
Какво правите? - Тя е права.
От къде да знаем дали да му вярваме?
Каза, че познава фавнът.
Той е бобър. Нищо не би трябвало да казва.
Всичко наред ли е? - Да.
Просто си говорехме.
По-добре е да сме сред свои.
Говори за дърветата.
Хайде. Не трябва да сме тук, когато се стъмни.
Не е кой знае какво, но поне е топло.
Прекрасна е. - Сам съм я правил, нали разбирате?
Все още не съм я довършил.
През лятото е по-красива.
Бивър, ти ли си?
Умрях от притеснение! Ако пак си бил за риба...
Това не са риби. Не мислех, че ще доживея този ден!
Погледни ми козината. Не можа ли да ме предупредиш?
Щеше да ти трябва цяла седмица за да се приготвиш.
Заповядайте вътре. Ще се опитам да ви донеса храна
и да ви осигуря цивилизована компания.
Внимавайте къде стъпвате.
Извинете за бъркотията. Мъжът ми вечно разхвърля.
Наслаждаваш се на гледката?
Можем ли с нещо да помогнем на Тъмнис?
Заведоха го в двореца на вещицата. Казват,
че тези, които веднъж са влезнали там
рядко излизат. - Рибен чипс!
Има надежда, скъпа.
Нали така? - Да! Има повече от надежда!
Аслан идва насам.
Кой е Аслан?
Кой е Аслан?!
Голям си шегубиец!
Какво?
Не знаете кой е той, нали?
Не сме тук от много време. - Той е кралят на цялата гора.
Великият водач! Истинският крал на Нарния!
Нямаше го много дълго време. - Но се върна!
И ви чака да се присъедините към него!
Чака нас? - Сигурно се шегувате!
Дори не знаят за пророчеството.
Тогава... - Вижте,
Аслан се върна,
Тъмнис беше арестуван, тайната полиция!
И то заради вас! - Обвинявате нас?
Не, не ви обвиняваме. Благодарим ви.
Има едно пророчество.
"Когато плът и кост на Адам
се изправи срещу замръзналия трон
с царуването на злото ще е свършено. "
Не звучи много смислено. - Знам,
но май пропускате есенцията!
Беше предсказано преди много време,
че двама синове на Адам и две дъщери на Ева
ще победят Бялата вещица
и ще възстановят мира в Нарния.
Мислите, че това сме ние? - Джадис се страхува от армията ви.
Армията ни? - Мама ни прати тук за да ни спаси
по време на войната.
Мисля, че грешите.
Ние не сме герои. - Ние сме от Финчли!
Благодарим ви за гостоприемството, но наистина трябва да вървим.
Не можете просто да си тръгнете.
Той е прав. Трябва да помогнем на г-н Тъмнис.
Не е по силите ни.
Съжалявам, но наистина трябва да се прибираме.
Ед.
Ед?
Ще го убия. - Може да не ти се наложи.
Едмънд бил ли е в Нарния преди?
Бързо!
Едмънд! - Тихо! Ще те чуят!
Не! - Пусни ме!
Ще попаднете в ръцете й. - Не можем да го оставим.
Той ни е брат! - Той е примамката!
Вещицата иска да ви хване. - Защо?
За да попречи на пророчеството да се осъществи.
Иска да ви убие!
За всичко си виновен ти. - Аз ли?
Нищо от това нямаше да се случи ако ме беше послушал в началото!
Значи си знаела че това ще се случи? - Не знаех какво ще се случи.
Трябваше да си тръгнем когато... - Престанете!
Така няма да помогнем на Едмънд.
Тя е права. Само Аслан може да помогне на брат ви.
Тогава ни заведи при него.
Не мърдай, страннико! Иначе никога повече няма да мърдаш!
Кой си ти? - Ед! Срещнах кралицата в гората.
Тя ми каза да дойда тук!
Аз съм син на Адам!
Извинявай, щастливи любимецо на кралицата.
А може би не толкова щастлив.
Насам.
Чакай тук.
Харесва ли ти? - Да...
Ваше величество.
Така и предположих.
Кажи ми, Едмънд,
семейството ти мъртво ли е?
Не. - Кажи ми за брат си.
Той...
глупав ли е?
Според мен, да. Мама казва... - Тогава как смееш
да идваш тук сам?
Опитах се! - Поисках толкова малко от теб.
Те не ме послушаха. - Как можа да не се справиш?!
Доведох ги до половината път. Те са в къщата при блатото.
При бобрите.
Явно все пак не си напълно безполезен.
Нали?
Чудех се...
дали мога...
да получа сладкиши сега?
Гостът ни е гладен.
Насам, господинчо.
Могръм!
Знаеш какво да правиш.
Бързо, скъпа! Те са след нас!
Добре! - Какво прави?
После ще ми благодарите. Трябва да имаме храна за из път.
Да тръгваме веднага!
Погрижете се.
Това мармалад ли е? - Няма да ядем ако ни убият.
Бързо!
Тук трябваше да има още две стаи.
Нали ми каза, че това бил дренаж?
Луси!
Те са в тунела. - Бързо! След мен!
Тичайте!
Тук трябваше да има врата! - Не можах да я направя!
Има авариен изход.
Бързо, Луси!
Много съжалявам, скъпи.
Той беше най-добрият ми приятел.
Какво е станало тук? - Това става с тези,
които се изпречат на вещицата. - Още една стъпка, предателю,
и ще ти прегриза шията! - Спокойно. Аз съм един от добрите.
Така ли? За мен ти си един от лошите.
Наследил съм някои лоши семейни черти.
Ще спорим по-късно. Сега трябва да действаме.
Какво предлагаш?
Добър вечер, господа.
Загубили ли сте нещо? - Не ми се подигравай!
Знам, че винаги си добре информиран.
Търсим едни хора.
Хора? Тук в Нарния?
Това е ценна информация, не мислиш ли?
В замяна ще получиш живота си.
Не е много.
Но все пак... къде са бегълците?
Север. Тръгнаха на север.
След тях!
Те помагаха на Тъмнис. Вещицата ги намери преди мен.
Добре ли си? - Искаше ми се да не ме бяха хапали.
Стига си крещял!
По-лош и от Бивър в деня за баня.
Това е най-лошият ден в годината.
Благодаря ви за добрината,
но се боя, че за повече почивка нямам време.
Тръгваш ли си? - Кралице, за мен беше удоволствие
но времето е малко, а Аслан лично ме помоли да събера армия.
Видял си Аслан?
Как изглежда?
Точно така както сме чували.
Ще се радваме да бъдете с нас в боя срещу вещицата.
Не смятаме да се бием с тази вещица.
Така ли? Питър, пророчеството!
Не можем да тръгнем на война без вас.
Просто искаме да си върнем брат ни.
Ако...
Ако няма да го ядеш...
Не мога да стана защото...
краката ми са замръзнали.
Г- н Тъмнис?
Или по-скоро това, което е останало.
Ти си братът на Луси Певенси.
Аз съм Едмънд.
Тя има същия нос като твоя.
Сестра ти добре ли е?
В безопасност ли е?
Не знам.
Полицията ми е унищожила онази къща.
Никъде не са могли да намерят семейството ти.
Къде са отишли? - Не знам.
Значи повече нямам нужда от теб.
Чакай!
Бобърът каза нещо за Аслан!
Аслан?
Къде е той?
Пощадете го, Ваше величество. Той не може да знае всичко.
Попитах къде е Аслан?
Не знам.
Тръгнах и не чух нищо друго.
Исках да те видя!
Стража! - Да, Ваше величество?
Освободи фавна.
Знаеш ли защо си тук, фавне?
Защото вярвам... в свободна Нарния.
Ти си тук, защото той те предаде...
Срещу сладкиши.
Заведи го горе.
Приготви шейната ми.
На Едмънд му липсва семейството.
Лагерът на Аслан е близо до Каменната маса.
Точно от другата страна на замръзналата река.
Река? - Тя е замръзнала от 100 години.
Толкова е далеч. - Това е целият свят, скъпи.
Нима очакваше да е малък?
По-малък.
Когато си готов, сина на Адам.
Хайде, хора! Още малко остана.
Ако още веднъж ни каже да побързаме,
Ще го превърна в голяма, рошава шапка.
Побързайте! Хайде!
Вече става досаден! - Зад вас!
Това е тя! - Бягайте!
Бързо!
Вътре! Бързо!
Бързо!
Може би си е отишла.
Ще изляза да погледна. - Не!
Не е нужно да се жертваш за нищо.
Нито пък ти, Бивър.
Благодаря ти, скъпа.
Какво става?
Елате! Дошъл е някой да ви види.
Весела Коледа, сър!
Непременно ще е такава, Луси. Особено след като вие дойдохте.
Все още мисля, че не трябваше да идваме тук, но...
Помислихме те за вещицата. - Да.
Съжалявам за това,
но в своя защита ще кажа, че карам шейна
от по-дълго време от онази вещица. - Мислех, че в Нарния няма Коледа.
Не и то за много дълго време.
Но надеждата, факта, че вие сте тук
започва да отслабва силата на вещицата.
Все пак обаче мисля да ви дам нещо.
Подаръци!
Сокът на огненото цвете.
Една капка от него ще излекува всякакво нараняване.
Да се надяваме, че няма да ти се налага да го използваш.
Благодаря, сър, но мисля, че ще мога да събера смелост.
Сигурен съм, че ще можеш.
Битките са грозни събития.
Сюзън.
Вярвай в тетивата и ще е трудно да пропуснеш.
Какво значи, че битките са грозни събития?
Внимавай да не се самонараниш.
Надуй този рог и където и да си
ще дойде помощ.
Благодаря.
Питър...
Много скоро ще трябва да се използват тези неща.
Благодаря, сър. - Това са оръжия.
Не са играчки.
Използвайте ги правилно и мъдро.
Трябва да потеглям.
Зимата почти свърши.
По тези земи зимата се застоя 100 години.
Да живее Аслан!
И весела Коледа!
Весела Коледа! - Довиждане и благодаря!
Казах ти, че е истински.
Каза, че зимата почти свърши.
Знаете ли какво значи това?
Няма да има лед.
Трябва да преминем веднага. - Бобрите ще направят мост.
Не сме чак толкова бързи, скъпа. - Хайде!
Няма ли да помислим за минутка? - Нямаме минутка.
Опитвам се да гледам реалистично. - Не. Опитваш се да високоумничиш.
Както обикновено!
Чакайте. Може би аз трябва да вървя първи.
Може би си прав.
Похапвал си тайно, нали?
Един бобър никога не знае кое ядене ще му е последно.
Особено при три твоето готвене.
Ако мама знаеше какво правим... - Мама не е тук.
О, не!